Хафез
Додето моята глава не е куп прах нетленен…

Превод от персийски (фарси): Йордан Милев, 1969

chitanka.info

Додето моята глава не е куп прах нетленен,

налей ми в златния потир, с ръка благословена.

Да пия пак, че този свят безшумно ще загине —

и затова сред шум и смях прекарай дръзновено.

О, как от тъжните очи ликът й е далече —

в душата — огледало — той живее вдъхновено.

Без тази гордост, кипарис, когато прах аз стана,

покрий ме тихо в утринта със сянка въжделена.

Шуми над мен като змия отровна твойта плитка —

лекуваш с устните си ти сърцето ми ранено.

Разбра ли — този прах и тлен са класове на дните!

Ти нивата им запали със огън съкровено.

Измих аз своето лице със сълзи, ала зная:

светец е, който е горял в страдание блажено.

А праведникът горд навред вреда във всичко вижда.

О, боже, огледало дай на хората надменни!

Разкъсай дрехите си в миг, Хафез, подобно роза,

и пред любимите нозе — хвърли ги, неизменен.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.